Asemeni majorității creaturilor vii, porumbeii asociază imediat
dresajul cu recompensa,
dar când un dispozitiv pune automat un bob la fiecare 20 de secunde,
porumbelul se întreabă: ce-am făcut să merit asta?
Dacă dădea din aripi în acel moment,
va continua, convins că acest lucru a influențat decisiv ce s-a întâmplat.
Numim acest lucru "superstiția porumbelului".
www.subtitrari-noi.ro
Traducerea și adaptarea: Kprice/Thunder_OC Subtitrări-Noi Team
Ce am făcut să merit asta?
Cum au evoluat lucrurile de data trecută?
- Vă cunosc? - Ne vedem săptămânal.
Sunt doctorul Flitan.
- Tu cine ești? - Nobody. Nemo Nobody. ~Nimeni Nimeni~
E un nume neobișnuit, nu crezi?
Uneori oamenii mă strigă domnul Craft.
C.R.A.F.T.
Nu-mi amintesc nimic.
Care a fost prima întrebare pe care ți-am adresat-o?
- Nu știu. - Poți să-mi spui câți ani ai?
Am 34 de ani.
M-am născut în 1975.
Ai putea să te uiți la mâinile tale?
Nu trebuie s-o faci dacă nu vrei.
E o oglindă în fața ta.
- În ce an suntem? - 2009.
Am 34 de ani.
M-am născut pe 9 februarie 1975.
Atunci presupun că e zia ta de naștere.
Ultimul muritor împlinește 118 ani.
Am 34 de ani.
Am 34 de ani!
Trebuie să mă trezesc! Trebuie să mă trezesc!
Nu, Nemo, mă dor ochii.
Bună, amice.
Bună dimineața, îngerașii mei!
Trebuie să mergeți la școală.
Elise, duc copiii la școală.
- Paul, mai încet. - Nu mă cheamă Paul.
Paul?
Tati! Tati!
Paul, nu-ți trezi tatăl.
- Elise. - Sunt eu, Jean.
- Am murit? - Du-te și te joacă.
- Cine-i Elise? - Nu cunosc pe nimeni pe nume Elise.
E din cauza oboselii, Nemo. Trebuie să te odihnești.
Îți aprind televizorul. Eu intru în casă.
- Mă dor ochii de la soare. - Ce?
Mă dor ochii de la soare.
Nemo, prietenii tăi sunt aici.
Salut, Nemo.
Cum te simți astăzi?
Știi cine sunt?
Cu toții suntem îngrijorați pentru tine, Nemo.
Sperăm cu toții să te întorci la birou.
Cât mai curând.
Să vedem dacă te putem ajuta...
Oricine ai fi...
Îmi lipsești deja.
Sunt Julian Marshal, în transmisiune directă de la spital din New York,
unde vom vedea ultimul episod din serialul nostru "Ultimul muritor".
Domnul Nobody are 117 ani, dar nu este revigorat.
Și nici nu are acele minunate celule stem compatibile cu porcii.
În direct la WWB, domnul Nobody va fi ultimul pământean care va muri
de bătrânețe.
Domnul Nobody. Ultimul muritor.
Doctore, nu s-a găsit nicio urmă a identității sale în dosarele naționale.
Nimic despre trecutul lui.
Nu știm cine este domnul Nobody. Nici el nu știe.
Amintirile pacientului nostru sunt confuze,
dar nu e ceva neobișnuit în stadiul bolii lui.
Sunt amintiri prea vechi pentru a putea fi rememorate în cel mai mic detaliu.
Hai să încercăm ceva nou.
Mă gândesc la o tehnică veche.
Nu-ți pot promite nimic.
Poate că-ți vei aminti frânturi de amintiri
sau poate nu se va întâmpla nimic.
Ești dispus să încerci?
Ești foarte relaxat.
Nu auzi decât vocea mea, iar pleoapele îți devin grele.
Mâinile și picioarele îți devin greoaie.
Voi număra până la trei.
Când voi spune trei,
vei adormi.
Unu,
doi...
Amintește-ți ziua în care ai venit aici.
Trei.
Dormi.
Amintește-ți și mai înainte de asta.
Când voi spune trei...
Unu, doi, trei.
Amintește-ți.
Îmi amintesc de foarte demult, cu mult înainte de nașterea mea.
Eram împreună cu cei nenăscuți încă.
Când suntem încă nenăscuți, știm totul, tot ce se va întâmpla.
Când e rândul tău, îngerii oamenilor își așează degetul
peste gura ta.
Îți lasă un semn pe buza de sus.
Înseamnă că ai uitat totul.
Dar îngerul m-a omis.
Atunci trebuie să-ți găsești un tati și o mami.
Nu e ușor să alegi.
Blond, cu ochi albaștri, atât cer.
Ar fi frumos ca oamenii să nu fie complet singuri.
E firesc să te gândești la copii când ajungi la o anumită vârstă.
- Cel puțin pentru femei. - E sensul...
...sensul vieții. Încă n-am terminat, scumpo. E sensul vieții.
- Nu că ne-am dori un copil... - Ne-am culcat împreună.
- E o experiență importantă. - Da, e o experiență importantă.
Cred că soțului meu i-ar fi de ajutor să avem un copil.
Îl vom numi George. Nu-i așa, George?
Am avut un câine, dar a murit.
În final i-am ales pe ei, pentru că dna mirosea frumos.
- Iar el a spus... - Vă pot spune cum ne-am cunoscut.
A fost predestinat. Ați auzit de efectul fluturelui?
Au fost o dată ca niciodată, un tătic și o mămică.
Apoi, tăticul și mămica au găsit un bebeluș drăgălaș,
căruia i-au spus bebeluș drăgălaș. Bebelușul s-a născut acolo.
S-a născut în acea zi, nu în alta.
Tăticul și mămica lui locuiau la numărul 7.
Tot ce vezi, există.
Putem vedea. Eu îi vedeam ochii mamei,
dar nu-mi puteam vedea proprii ochi.
Bebelușul își putea vedea mâinile, dar nu se putea vedea pe sine.
Deci există cu adevărat?
Exist cu adevărat?
Mama mi-a spus să-l aleg pe cel mai bun,
iar acela ești tu.
Mama are perie pentru păr și ruj pentru buze.
Miroase frumos.
Tata are un ceas pe care îl poartă la mână.
Ceasul face tic-tac.
Dacă bebelușul cade, mama bate din palme.
Spune "bravo".
De ce eu sunt eu și nu altcineva?
Cerul va fi senin pentru tot sfârșitul de săptămână.
Scoateți grătarele afară!
Bună!
De ce ne amintim trecutul, dar nu și viitorul?
Când am întrebat-o pe mami, a spus: nu mai tot întreba de ce.
Este complicat.
Nu-i nimic, sunt ziarist.
Spitalul nu permite interviurile. Aș vrea să vă adresez câteva întrebări.
Un prieten de-al meu e asistent aici. El m-a ajutat să intru.
Cât e ceasul?
14:12.
De unde ai alea?
Le-am împrumutat de la muzeul universitar.
Încă mai funcționează.
Nu am nimic de spus.
Sunt domnul Nobody.
Un om care nu există.
Îți amintești cum era lumea înainte de a deveni imortală?
- Ce? - Revigorarea.
Reînnoirea infinită a celulelor.
Cum era când oamenii erau muritori?
Existau mașini care poluau,
fumam țigări, mâncam carne.
Făceam tot ce se putea și era minunat.
De cele mai multe ori nu se întâmpla nimic.
Ca într-un film franțuzesc.
Dar sexual? Înainte ca sexul să devină depășit.
Ne-o trăgeam! Toată lumea și-o trăgea tot timpul.
Ne îndrăgosteam.
Ne îndrăgosteam...
Cât e ceasul?
Cum a fost înainte de Big Bang?
N-a existat nimic înainte de Big Bang, pentru că înainte de asta,
timpul nu exista.
Timpul este rezultatul expansiunii universului însuși.
Dar ce se întâmplă când universul își termină expansiunea,
iar timpul se inversează? Care ar fi natura timpului?
Dacă teoria corzilor e corectă,
universul are 9 dimensiuni spațiale
și o dimensiune temporală.
Ne putem imagina că la început toate dimensiunile erau amestecate,
iar în timpul Big Bang-ului, 3 dimensiuni spațiale,
cunoscute că înălțimea, lățimea și adâncimea,
și o dimensiune temporală, cunoscută nouă drept timp,
s-au propagat.
Celelalte 6 sunt în continuare minuscule și unite.
Dacă trăim în universuri interconectate,
cum facem diferența
între iluzie și realitate?
Timpul, așa cum îl cunoaștem noi, este o dimensiune pe care o experimentăm
într-o singură direcție.
Dar dacă una dintre dimensiunile adiționale
nu e spațială, ci temporală?
Dacă amesteci piureul de cartofi cu sosul,
nu le vei mai putea separa mai târziu. E definitiv.
Fumul care iese din țigara tatei nu mai reintră la loc.
Nu ne putem întoarce.
De asta e dificil de ales.
Trebuie să iei decizia corectă.
Cât timp nu alegi, totul rămâne posibil.
- Bună, Nemo. - Bună, Anna.
- Bună, Nemo. - Bună, Elise.
- Bună, Nemo. - Bună, Jean.
Anna și Nemo au acceptat să se unească prin sfânta căsătorie,
în fața Domnului, până când...
Elise și Nemo au acceptat să se unească prin sfânta căsătorie,
Jean și Nemo au venit împreună...
Vă declar soț și soție.
Ceea ce Dumnezeu a unit, omul să nu despartă.
Tati spune că poți prevedea exact când vor fi stelele pe cer.
Chiar și peste 1.000 de ani.
Dar amuzant este ca tati nu știe ce i se va întâmpla
peste două minute.
Tati!
Asta nu este posibil. Nimeni nu știe viitorul.
Dar eu mi-l pot aminti.
Îți amintești trecutul, nu viitorul.
Nu și eu. Eu pot.
Câteodată se întâmpla niște lucruri despre care am sentimentul că s-au mai întâmplat.
Ei bine, asta se numește "deja-vu".
Se întâmplă tuturor din când în când.
Nu, este din cauza îngerilor uitării.
Nu și-au pus degetul pe mine.
Haideți!
Dlui Nobody nu ar trebui să i se permită să moară de moarte naturală.
Existența lui ar trebui să îi fie prelungită artificial?
Votați, acum!
Apăsați "X" pentru prelungirea artificială a vieții,
apăsați "0", ca să lăsați natura să-și urmeze cursul.
Ne vom întoarce.
După reclama.
Și tu te poți duce cu familia în vacanța pe Marte.
Pentru o zi poți economisi până la 16.000 de unități.
Gata, Anna. Hai să mergem.
Apoi, tati și mami se sărutau toată ziua.
Nemo, te-ai hotărât?
Vrei să mergi cu mine sau vrei să rămâi cu tatăl tău?
Nemo!
Îmi pare rău, nu înțeleg.
Ai rămas cu tată tău sau te-ai dus cu mama ta?
- Tati, e vina mea? - Sigur că nu.
E vina mea.
Vă pot face o ofertă bună la șireturi.
O ofertă foarte bună.
Amintește-ți.
Nemo.
Trebuie să te trezești, dragule.
Plec la serviciu. Să nu întârzii la școală.
Nemo, eu sunt.
Sigur nu ți-ai făcut temele.
Grăbește-te și termină-le.
Am invitat pe cineva la cină și contez pe tine să-ți ții gura închisă!
- Cum a fost călătoria? - A fost bună.
- Ai văzut apartamente frumoase? - Am văzut vreo două drăguțe.
Nemo, nu te uita fix la oameni.
- Nu-i nimic, nu-i nicio problemă. - Are darul de a stânjeni oamenii.
Nu-i nimic.
Se va întâmpla sâmbătă.
Vei fi la volanul mașinii tale.
Fluierând.
N-ai să vezi bariera.
Dintr-o dată vă apărea un tren din stânga ta.
Te va zdrobi.
Nu ești amuzant.
Nemo crede că poate prevedea viitorul.
Pot.
Am prezis accidentul tatei.
Da, întotdeauna m-am întrebat dacă nu ai fost tu cel care a lăsat jos frâna de mână.
Nimeni nu poate prezice viitorul.
- Nimeni nu știe ce se va întâmpla. - Eu știu.
Dacă știai, înseamnă că te așteptai să primești o palmă.
Știam că vei spune asta.
Ești mândru de tine?
De ce distrugi în mod sistematic tot ceea ce...
Nu crezi că și eu am dreptul să trăiesc?
Puteai rămâne cu tatăl tău dacă asta îți doreai.
Vreau să vă prezint o nouă elevă care va învață la noi în clasă.
Numele ei este Anna. Te rog, Anna, ia loc.
Bine, să începem de la pagina 250.
E lecția de data trecută. Vom discuta despre climă și zonele vegetale,
și despre elementele meteorologice implicate în fiecare dintre aceste zone.
Sunt 5 elemente care fac ca vremea să fie așa cum o cunoaștem noi.
Presiunea atmosferică...
Înoți?
- Hai, apa e bună. - Nu, eu...
Hai și înoată cu noi, sunt prietenii mei.
Sunt niște idioți, iar eu nu înot cu idioții.
Nesimțitule.
Ce naiba m-a făcut să spun că nu înot cu idioții?
- Anna. - Nemo.
Da.
- Ce mai faci? - Sunt bine. Tu ce mai faci?
- Bine. - Sunt copiii tăi?
Da.
La revedere!
Da, la revedere!
Ce naiba m-a făcut să spun că nu înot cu idioții?
Înoți?
- Hai, apa e bună. - Nu...
- Nu știu să înot. - Poftim?
Nu știu să înot.
Asta-i tot.
Te rog să nu spui nimănui.
- Nu înoți? - Nu, mi-a venit ciclul. O să rămân aici.
O să-mi țină Nemo companie.
Bine.
Dragule,
vreau să-ți prezint pe cineva. Pe Harry deja îl cunoști.
Ea e fiica lui, Anna. Anna, el e Nemo.
Ce-ar fi să dați mâna?
Nu pot să cred!
Uneori mă întreb cât de bătrâni sunt.
- S-au culcat deja împreună? - Nu știu.
Sper că folosesc prezervative. N-am chef de niciun frățior.
- Aș prefera să mor. - Mama ta ia pastile?
N-am idee.
Ar trebui să-i pui în cafeaua de dimineață. Doar nu-i pui pistolul la tâmplă.
Uneori pot vedea viitorul.
Nu pare prea distractiv să știi ce se va întâmpla.
Tot aici ești.
Am adormit?
Uneori nu dorm.
Așa că mă gândesc...
Mă gândesc la cum era înainte.
E tot ce mi-a mai rămas.
Ce vezi când te uiți la mine?
Un moș care nu-ți răspunde la întrebări?
Care confundă totul?
Sau care e preocupat să-și servească masa?
Eu nu sunt așa.
Eu...
Port pantaloni scurți,
am 9 ani
și pot alerga mai rapid decât trenul.
Nu-mi mai simt genunchii.
Am 15 ani.
Am 15 ani...
și sunt îndrăgostit.
Sunt îndrăgostit.
Nemo.
A dormit în birou?
Nu, abia m-am uitat și nu-i acolo.
- Anna, l-ai văzut pe fratele tău? - Nu e fratele meu.
Aici erai. Ai dormit bine?
- Cine-i acolo? - Eu sunt.
Eu sunt, tată. Nemo.
Fiul tău.
Desigur, fiule.
- Unde ai fost? - La magazin, tată.
Mereu lucrez la magazin după școală.
Știi că un băiat de vârsta ta ar trebui să iasă în oraș mai des.
Să știi că mă poți lăsa și singur. Mă descurc.
Nu e nicio problemă, tată.
Îmi place să stau acasă.
Era o vedere de la mama ta în cutia poștală.
- Nu te-ai uitat la ea. - Știu. O citesc mai târziu.
N-ai vrea s-o revezi într-o zi?
N-am mai văzut-o de 7 ani.
Dacă și-ar fi dorit să mă vadă, știa unde mă găsește.
Am tot ce-mi trebuie, tată.
Totul este în regulă.
După 3 luni
și 6 zile de călătorie,
nava se îndrepta
direct spre orbita racului,
paralel cu Uranus
și cele 5 luni ale sale.
În sfârșit se apropia de coloniile de pe Marte.
La bord, computerul monitoriza hibernarea artificială a pasagerilor.
Glis.
Mergem, Nemo?
- Poftim? - Plecăm? E foarte plictisitor.
Te îneci.
- De unde știi cum mă cheamă? - Mergem la aceeași școală.
Nu m-ai băgat în seamă niciodată. Nu bagi pe nimeni în seamă.
Ai o iubită?
Ești homosexual? De ce nu ai iubită?
Nu știu.
Nu-mi doresc una.
Spune-mi despre tine.
Făceai pipi în pantaloni, lumea credea că ești un ciudat,
ești întotdeauna singur...
Vorbește.
Sau spune ceva. Haide...
Gravitația pe Marte este de 0.38.
E de trei ori mai mică decât pe Pământ.
Solul este acoperit cu oxid de fier.
Ești incredibil.
- Ridică mâna și spune că juri. - De ce?
Promite-mi că dacă mor, o să-mi împrăștii cenușă pe Marte.
S-a estimat că o călătorie pe Marte durează între 6 și 8 luni.
Jură-mi.
Jur.
Am fost vecini când eram mici.
Elise.
- Nu-ți amintești? - Elise.
Mi se părea că te cunosc de undeva.
Da, se numește "Deja-vu".
Aparent, semnalul din ochi merge către memorie...
Nu.
Nu este asta.
O altă viață poate?
Oricum...
Eu mi-am amintit de tine.
N-ar trebui. Nu mă cunoști. Nu sunt un om bun.
De ce spui asta?
- Elise, așteaptă! - Te sun eu!
Nu-mi știi numărul de telefon!
Ce se întâmplă când ne îndrăgostim?
Ca rezultat al anumitor stimuli
sunt eliberate mari cantități de endorfină,
dar mai exact, de ce acea femeie sau acel bărbat?
E o eliberare a feromonilor ce corespunde unor semnale genetice complementare?
Sau caracteristicile fizice sunt cele pe care le recunoaștem?
Ochii mamei, un miros ce stimulează o amintire fericită...
Dragostea face parte dintr-un plan?
Un plan vast a două moduri de reproducere?
Bacteriile și virușii sunt organisme asexuale,
care prin fiecare diviziune și multiplicare celulară suferă mutații, se perfecționează
și se reproduc mult mai rapid decât noi.
La toate astea răspundem cu cea mai de temut armă.
Sexul.
Doi indivizi, prin amestecarea genelor lor,
amestecă toate cărțile și crează un individ cu o mai mare rezistență la viruși,
cu cât este mai puțin asemănător.
Participăm fără să știm la un război între
două moduri de reproducere?
Gata, asta-i tot pentru azi.
- Cum a fost? - Vrei adevărul?
Glumesc, a fost bine.
- Bună, iubitule. - Voi întârzia puțin.
Nu-i nimic. Nu-ți face griji.
- Te iubesc. - Eu te iubesc și mai mult.
- Ba eu mai mult. - Eu și mai mult.
- Bine. - Trișorule.
Bine, ne vedem mai târziu.
Mereu mi-a plăcut peștele.
Nu m-am gândit niciodată că într-o zi mă vor plăcea și ei.
Ești foarte relaxat.
Pleoapele ți se îngreunează.
Amintește-ți.
Anna!
Avem ceva de făcut. Revenim într-o oră.
Anna, acoperă-te cu ceva. O să te ardă soarele.
Te doresc.
Și eu te doresc.
Pentru totdeauna.
Orice s-ar întâmpla.
Nu există viață fără tine.
Nici fără tine.
Semeni cu fiul meu.
Sunt fiul tău, tată.
Fiul meu e mai înalt decât tine.
A intrat cineva.
Măcar de mi-aș putea mișca degetele...
Sau ochii.
Crezi că ne poate auzi? Ai văzut vreo reacție?
Nu știu, dar... s-ar putea să ne audă.
Cine-i acolo?
Ce caut aici?
Dacă mă auzi, mișcă-ți degetele.
Trebuie să plec de aici.
Să mă întorc înainte de accident.
Cred un singur lucru.
Cred că mereu ar trebui să le spunem celor dragi că îi iubim.
Te iubesc.
Nu... N-ar trebui...
Îl iubesc pe Stefano.
- Ce? - L-ai văzut la petrecere, era cu mine.
El nu mă iubește.
- Și totuși... - Eu îl iubesc oricum.
Nu am ce face.
Sunt îndrăgostită de el.
Îmi pare rău.
Tată, mă însor.
- Și cine e norocoasă? - Nu e așa.
Mă voi însura cu prima fată care va dansa cu mine diseară.
Mulțumesc, Nemo.
Nemo...
În acea zi am luat o mulțime de decizii nebunești.
Unu, n-o să las să-mi mai stea nimic în cale.
Doi, mă voi căsători cu fata de pe motocicletă.
Trei, voi fi bogat.
Patru, vom avea o casă.
O casă mare, văruită în galben, cu grădină,
și doi copii: Bow și Michael.
Cinci, voi avea o decapotabilă. O decapotabilă roșie.
Și o piscină, vreau să învăț să înot.
Șase, nu mă voi opri până nu voi reuși.
Tati?
- Nu-l trezi pe tatăl tău. - Elise.
Sunt eu, Jean.
Cine este Elise?
Nu cunosc pe nimeni cu numele Elise.
Du-te înapoi la joacă.
Nemo, eu însemn ceva pentru tine?
Vreau să te întreb ceva.
Ai făcut-o intenționat?
Am găsit asta pe noptieră.
Vine un moment în viață când totul pare neclar,
alegerile au fost făcute,
iar eu nu pot decât să continui.
Mă cunosc precum propria-mi palma,
pot anticipa fiecare reacție a mea,
iar viața mi-a fost încătușată cu airbaguri și centuri de siguranță.
Am făcut tot posibilul să ajung în acest punct, iar acum că sunt aici
sunt plictisit de moarte.
Cel mai greu lucru este să știu că sunt încă în viață.
E scrisul meu.
Dar nu-mi amintesc.
Jean?
Ce-ai spus?
Am avut un vis ciudat.
E important să înțelegi că în viață, lucrurile
nu ies întotdeauna așa cum ne-am propus.
Eu și Harry am reflectat și
am căzut de comun acord că viața nu va fi cum am crezut noi că va fi.
Ce vrei să spui?
Nu înțeleg.
Anna știe deja.
Eu și Harry o să ne despărțim.
De ce?
- Nu aveți niciun drept! - Te rog, ți-ai spus punctul de vedere!
Nu știu ce este între voi și nici nu vreau să știu. E dezgustător!
- Sunteți frați, pentru Dumnezeu. - Nu suntem frați!
Știai.
Și nu mi-ai spus.
Unde te duci?
În New York.
În zece zile.
Tatăl meu și-a găsit o slujbă acolo.
Să mă aștepți lângă turnul de lumină
în fiecare Duminică, da?
Până când ne vom întâlni din nou pentru tot restul vieții, da?
Nu s-a terminat.
Ești prima și ultima persoană pe care o voi iubi.
Zece zile.
Asta înseamnă 14400 de minute.
Aș vrea ca totul să se oprească, acum.
Să putem sta așa la nesfârșit.
Se spune că pe măsură ce încetezi să respiri,
încetinește și timpul.
Așa se spune.
Vreau să-mi amintesc parfumul trupului tău.
O să ne întâlnim lângă turnul de lumină.
Anna, e timpul să plecăm.
Te iubesc.
Anna!
Anna.
Mă poți auzi?
Ar trebui să te gândești la viitor.
Îți va face bine să te muți în altă casă, să începi o nouă viață.
- Vom avea piscină? - Dar tu urăști apă, nici nu știi să înoți.
- Nici nu știi ce vrei. - Știu ce nu vreau.
Atunci spune-mi ce nu vrei?
Nu vreau să fiu ca tine.
Nu mă cunoști deloc.
Întotdeauna mi-au plăcut piscinele.
Când o să fiu mai mare o să-mi iau o piscină.
Anna.
Mi se pare că te văd la fiecare colț de stradă.
Uneori îmi spun că poate locuiești în același oraș cu mine.
Iar eu nu știu asta.
Poate ești aici, foarte aproape.
Nemo, îmi auzi glasul?
Anna.
După 90 de zile, computerul de bord menține metabolismul pasagerului
la un nivelul unei broaște care hibernează.
Am fost întotdeauna fascinat de faptul că anumite specii de broaște pot petrece iarna
complet înghețate, iar când vine primăvara
se dezgheață și încep să-și trăiască viața din nou.
Computerul de bord afișează, sfârșitul hibernării.
Bine ați venit pe Marte.
Speram că ați avut un somn plăcut și o trezire răcoritoare.
Vă rugăm, dezbrăcați uniformele de dormit și aparatele de reanimare cubice,
și îndreptați-vă către sala de aterizări.
Veți fi redirecționați către saloanele de relaxare și recuperare,
pentru a vă pregăti pentru prima dvs. excursie pe planeta roșie.
Probabil cel mai rău lucru pe Marte
este că acolo nu se întâmplă nimic.
Timpul pare limitat și gol.
Nu avem prea multe de făcut. Sper că avem ce vorbi.
E ziua.
A venit ziua.
Soarele a răsărit.
E mai cald pe partea dreaptă decât pe stânga.
E diferită în dimineața asta față de alte zile.
Nu emana același parfum.
Mâinile ei sunt mai delicate.
Elise.
O fi Elise?
Nu ar trebui...
Îl iubesc pe Stefano.
Nu spune nimic.
Tu ești dragostea mea.
Mergem împreună pe Marte.
Îți promit.
Vrei să ne plimbăm?
Nu vreau nimic.
Nimic.
- Sunt dezgustătoare. - Nu, nu ești dezgustătoare.
- Nu mai suport viața asta. - Gândește-te, ai niște copii incredibili.
Te rog, nu încerca să mă consolezi pentru că mă face să mă simt și mai vinovată.
Ce se întâmplă?
Ce se întâmplă cu mine?
- Cum se simte mama? - E puțin obosită. Doarme.
- E mereu obosită. - Da, mereu e obosită.
- E deprimată? - Are și ea problemele ei.
Nu știu ce faceți voi, dar data viitoare când mama o să mai aibă o cădere nervoasă,
eu o să mă duc să locuiesc în altă parte.
Deci, cine știe un banc?
Cineva?
Știu eu unul.
Ce este verde, mic și sare în sus?
Un pipi într-un lift. Nu e amuzant. Umorul oamenilor maturi.
- O să fii în regulă? - Sigur.
Dacă mama nu e în regulă nu înseamnă că nici eu nu sunt.
Nu mai suport.
- Zgomotul acela. - O să-i rog să dea muzica mai încet.
Dar este ziua de naștere a lui Joyce.
Ce fel de mamă sunt eu?
Trebuie să mă ridic.
Te distrezi, iubito? Pot să-ți spun ceva?
E o petrecere extraordinară iar eu mă distrez de minune, chiar dacă nu se vede.
- Știu. - Și știi ceva?
Arăți minunat.
Minunat, minunat, minunat. Dar prietenii tăi nu dansează destul.
Iar mama ta trebuie să aibă grijă de situație!
A fost o zi minunată.
O zi cum nu am mai avut de mult timp.
- Gata? - Pa, tati.
Pa, pa.
- Distracție plăcută. - Pa, tată.
Pa, pa.
Plec. Te părăsesc. Plec.
O să fii bine.
O să fie în regulă. Vei fi bine, haide.
Mă iubești?
Nu aș putea trăi fără tine.
Nu există viață fără tine.
Ia-mă încet.
Trebuie să mă obișnuiesc.
Am vorbit atât de mult cu tine când nu ai fost acolo, mi se pare atât de ciudat,
să vorbesc cu tine în persoană.
Am nevoie de timp, Nemo.
Când ne-am despărțit la 15 ani,
mi-am spus că nu voi mai iubi pe nimeni altcineva, niciodată.
Că nu mă voi atașa niciodată, că nu voi stă niciodată într-un loc,
că nu voi păstra nimic pentru mine.
Am decis să mă prefac că trăiesc.
Asta am așteptat, atâta timp.
Am renunțat la orice posibilitate de a avea o viață,
pentru una singură cu tine.
Dar nu mai sunt obișnuită cu ea,
cu dragostea.
Mă tem să nu te pierd din nou, mă tem că nu voi ști ce să fac fără tine.
Mă înspăimântă gândul ăsta.
Trebuie să așteptăm un timp.
Vreau să te văd din nou.
Sună-mă la numărul ăsta.
Peste două zile.
Ne întâlnim la turnul de lumină.
Vrei să știi de ce am pierdut-o pe Anna?
Pentru că două luni mai devreme
un șomer brazilian fierbea un ou.
Căldură a creat un microclimat în cameră,
din cauza diferenței de temperatură.
O ploaie torențială s-a declanșat, două luni mai târziu, în cealaltă parte a lumii.
Brazilianul ăla a fiert un ou în loc să fie la muncă.
Și-a pierdut slujba din cadrul unei fabrici de haine,
pentru că șase luni mai devreme am comparat prețul jeansilor
și am cumpărat o pereche mai ieftină.
Cum spune un proverb chinez:
Un singur fulg poate înclină frunza unui bambus.
Iar confecționarea Jeansilor se efectua în alte țări.
Am pierdut orice urmă care mă ducea la Anna.
Am așteptat-o,
în fiecare zi.
Anna.
Nemo.
Sentimentul s-a întors.
M-am săturat de pastile și de doctori.
Este fără rost.
Fă ceva. Nu mai pot suporta.
Nu știu ce să fac.
Deseori visez,
perioada preistorică. Aud țipete.
Alung un urs,
iar ție nu îți mai este teamă.
Iar când mă trezesc...
Când mă trezesc, nu e niciun urs.
Dar ție tot îți este teamă.
Nu sunt un vânător de urși.
Sunt un proiectant fără norma care produce aparate foto. E cea mai bună slujbă.
Și dacă nu produc, nu pot trăi.
Tot ceea ce fac este un dezastru.
Aș vrea atât de mult să alung ursul,
pentru că tu să nu te mai temi.
Ce conduce la teama și la ura?
Când introducem ouăle într-un incubator
și apoi, pe deasupra puiului trecem o formă care seamănă cu o gașcă în zbor,
aceștia își întind gâtul și strigă după ajutor.
Dar dacă inversăm direcția acelei umbre,
forma acesteia va întruchipa un șoim, iar reacția puilor va fi imediată.
Se vor ghemui de frică pentru că nu au mai văzut niciodată un șoim.
Fără niciun fel de instruire,
frica îi va ajuta să supraviețuiască.
Dar la oamenii supuși pericolelor iminente
teamă va corespunde cu cea a puilor.
Întoarce-te, Nemo.
Scuză-mă.
Amintește-ți.
Iubito, sunt eu.
Cel puțin spune-mi dacă a murit sau nu?
Nu înțeleg.
Ai strigat copiii pe care nu-i avea de fapt.
Bună, tată.
Vin și eu imediat.
- Nu-ți este foame? - Nu vreau nimic.
Ce vei face astăzi?
Mă gândeam să profit de ocazie să spăl mașina.
Care-i treaba cu mașina aia?
Cum adică?
De ce îți pasă așa mult de mașina aia în timp ce eu stau singură aici?
Care-i treaba cu mașina?
Nu mai e nicio problema cu mașina.
Ce s-a întâmplat?
De ce mă privești așa?
Nemo.
Eu beau cafeaua cu zahăr?
Îmi poți răspunde, te rog?
Nemo...
Nu mă mai recunosc, Nemo. Niciodată nu te-ai uitat așa la mine.
Mereu ai fost cu gândul în altă parte.
Realizezi cât de mult m-ai rănit?
Am primit un telefon de la avocat.
A spus că ai pus totul pe numele meu.
De ce, Nemo?
Ce vrei să faci?
Cauți succesul?
Atunci ai nevoie de o undiță de pescuit.
Este flexibilă și puternică.
Cumpăra una astăzi. Este disponibilă în magazine, acum.
Jean?
Mă duc să cumpăr o undiță.
Dl Jones?
- Da. - V-am ridicat deja bagajul.
Vă rog să mă urmați.
O să vă duc mai întâi la hotel că să vă odihniți puțin.
Întâlnirea are loc la ora 03:00 PM.
Daniel.
Daniel Jones.
Numele dvs. este Daniel Jones?
Bineînțeles că nu.
Daniel Jones.
Alo?
Daniel?
Da.
Ești nebun?
Ți-am spus să nu te duci. Sunt furioși.
Știu că tu ești.
Nu rămâne acolo!
E ciudat.
Pantofii lui au mărimi diferite.
Poate s-a contractat. Am auzit că latinii se micșorează?
Nimeni nu se contractă. Sunt baliverne.
A încurcat mărimile, asta-i tot.
Astronauții scad 5 cm când se întorc pe Pământ.
Din cauza gravitației. Crezi că tipul ăsta e astronaut?
Podeaua nu mai trepidează în același ritm.
E un parfum diferit.
Câți ani ar avea?
25?
Sunt și alte persoane.
S-o luăm de la capăt.
Degetele pe tastatură.
Mâna stângă. A, S, T, F.
Mâna dreaptă. H, J, K, L.
- Ce s-a întâmplat? - L-am visat pe Stefano.
Nu-i pasă de mine.
Stefano?
Îl iubesc.
Nu găsesc nicio altă explicație pentru starea în care mă aflu.
Este singurul lucru care îmi vine în minte.
Îl iubesc.
Știu că sunt nebună.
În fiecare dimineața când mă trezesc și deschid ochii, îți văd chipul
și încep să plâng.
Îmi dau seama că dacă sunt cu tine, viața trece pe lângă mine.
Cum poți fi așa calm?
Cum poți fi așa? Nu ești uman?
Nu știu ce să fac.
Nu e vina mea, nu-i așa? Nu o să mă părăsești, nu?
Nu pot trăi fără tine.
Îi urăsc pe toți.
Te urăsc pe tine, copiii...
- Nu mai pot continua așa. - Împreună vom reuși.
Dacă mai stau așa, o să sfârșesc prin a te îneca cu mine.
O să învăț să înot.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Te iubesc.
M-a părăsit.
Știi cum se spune,
totul se rezolvă până la urmă.
Chiar și într-un mod rău.
Bună.
Să nu-mi iei prea mult de sus.
- Cât mă costă? - 9 dolari, vă rog.
- Poftim. - Mulțumesc.
9 dolari, vă rog.
- Poftim. - Vă mulțumesc. La revedere, d-le.
La revedere. Vă doresc o după-amiază plăcută.
De ce țigările odată fumate nu mai revin la forma inițială?
De ce moleculele se despart?
De ce o picătură de apă vărsata nu se reconstituie?
Pentru că Universul intra într-o stare de disipare.
Acesta este principiul entropiei.
Tendința Universului de a evolua într-o stare
avansată de confuzie.
Principiul entropiei este asociat cu săgeata timpului,
ca rezultat ale extinderii Universului.
Dar ce se întâmplă când forțele gravitaționale
sunt în contrabalanță cu forțele de extindere,
sau când energia cuantică nulă se dovedește a fi prea slabă?
În acel moment Universul ar putea intra în faza contracției,
s-ar declanșa marea criză.
Și ce se va întâmpla cu timpul?
Se va inversa?
Nimeni nu știe răspunsul.
- Unde este Peter? - Peter a plecat acum o oră.
Eu îl înlocuiesc.
Am selectat înregistrările 3 și 4.
Prefer să facă Peter asta. Nu vreau să spun că nu ești suficient de bună.
Las-o baltă. În viața ai o singură ocazie.
Dacă este rea, asta este.
Îl cunoști?
Am lucrat împreună.
- Îmi pare foarte rău. - Mulțumesc.
Condoleanțele mele sincere.
Peter mi-a fost coleg.
Desigur. Ți-am văzut emisiunea. Îți mulțumesc că ai venit.
Subtitrare completata si sincronizata de autori. A nu se fura.
Vă rugăm să profitați de această ocazie și să priviți pentru ultima oară planetă,
din încăperea de observare.
Ce fac cu toate bicicletele acelea?
Sunt pentru export. Munca e prost plătită aici. Chinezăriile s-au scumpit.
Vă rugăm să vă îndreptați spre zona de pregătire,
unde veți primi costumele pentru somn.
Veți primi de asemenea pantofii corespunzători.
Bună. Eu sunt Nemo.
Anna. Încântată de cunoștință.
- Ce te aduce pe Marte? - Măsor distanța dintre Marte și Pământ.
Este cea mai mare distanță.
Studiez timpul. Chestia aia care face ca evenimentele să nu se întâmple toate odată.
- Și? - Marea criză va avea loc în 2092.
Oamenii care vor rezista până atunci vor avea parte de o cursă gratis.
Dar tu?
Îmi țin o promisiune.
- Bună. - Bună.
Ne-am cunoscut la înmormântarea soțului tău.
Așa este.
Am avut un sentiment ciudat când te-am văzut, că ne-am mai cunoscut înainte.
Se numește "Deja-vu".
Nu, nu este asta.
Este ca și când... toate astea nu ar fi reale.
Îmi pare rău, probabil crezi că sunt complet nebun.
Nu încerc să te sperii.
- Și eu sunt văduv. - Uite, eu...
Îmi pare rău, trebuie să plec.
Poate o să ne întâlnim altă dată.
Nemo?
Am auzit că ești mort. Că te-ai înecat.
Înecat?
Atenție. Intrăm într-o ploaie de meteoriți. Nu intrați în panică.
Atenție. Atenție.
Vreau să mă trezesc.
Vreau să mă trezesc!
Jocul a luat sfârșit.
Ești în regulă? Ești în regulă?
Când voi spune trei, te vei trezi.
Unu,
doi,
trei.
Trezește-te.
- Mamă. - Te cunosc?
- Sunt eu. - Ce vrei?
- Henry! - Sunt fiul tău, Nemo.
Fiul meu este aici.
Nu te cunosc. Ești nebun. Pleacă sau chem poliția!
Mamă.
Ce vezi?
M-a întrebat ce văd.
Am spus că este o pată de cerneală.
El a spus: "Trebuie să spui mai mult".
Am spus că este o pată de cerneală pe hârtie de ziar.
Nu.
Trebuie să spui ce-ți trece prin minte.
Mă face să mă gândesc la o călimară.
Atunci el a spus:
"Bine.
Este în regulă."
Puteți vota până mâine.
Votați și puteți câștiga o vacanță pe Lună.
Pentru întreaga familie.
Câștigați o excursie pe Lună.
Veți avea o vacanță de golf fabuloasă.
Au anunțat rezultatul votării.
Îmi pare rău.
La vârsta mea,
lumânările costa mai mult decât tortul.
Nu îmi este frică să mor.
Îmi este frica că nu am fost în viata suficient.
Ar trebui să fie scris pe fiecare tabla din clase.
Viața este un teren de joacă.
Sau nimic.
Nemo!
Nemo, citește ziarul.
Accident tragic de mașina pe un drum de țară.
Nemo, uită-te la pagina 5.
Nemo, uită-te la capătul străzii.
Nemo, sună la 123.581.1321
- Alo, cine este la telefon? - Alo, cine este?
Cine ești tu?
- Mi s-a spus să sun la numărul ăsta. - Numele meu este Nemo Nobody.
- Te ții de glume? - Nu.
- Operator. - Da.
Aș dori adresa numărului de telefon 1230512301.
O clipă vă rog.
12358 Hallow street.
Salut, Nemo.
Mă bucur că m-ai găsit.
Știu că ți se pare complicat, dar este mai simplu decât crezi.
Ai grijă, scaunul ăla e stricat.
- Ești în regulă? - Da.
Trebuia să te contactez mai devreme, dar nu am putut din cauza transcrierii.
Transcrierea?
Textul conversației noastre!
- Mă poți auzi? - Tu trăiești în trecut acum.
Cel puțin pentru mine.
Eu sunt tu, dar cu 70 de ani mai în vârstă.
Tot ce spui tu acum, am spus și eu când am fost mai tânăr.
A trebuit doar să transcriu conversația.
Este totul scris aici.
- Nu pot... - Să crezi?
Pentru mine, timpul este inversat.
Am început de la sfârșitul poveștii, spre început.
Nu înțeleg.
În viața asta, tu nu exiști.
Nu știu de ce.
Numai arhitectul știe.
Arhitectul?
Copilul. Cel care fugea după tren.
Poate părinții tăi nu s-au întâlnit niciodată.
Poate tatăl tău a murit în accidentul pe care l-a avut cu sania.
Poate ești unul dintre spermatozoizii
care nu au ajuns la destinația finală.
Poate când a murit,
femeia preistorică reproducerea nu a mai fost posibilă.
Deci, pentru această lume,
tu nu exiști.
Dacă calculele sunt corecte,
trebuie să rămâi în viață până în anul 2092
în data de 12 februarie, ora 5:50 AM.
Îmi pare rău, nu știu de când nu mai înregistrăm.
Trebuie să predau articolul până mâine dimineață.
Tot ce-ai spus e în contradictoriu.
Nu poți fii în două locuri în același timp.
Vrei să spui că avem de ales?
Dintre toate viețile acelea, care este... care este cea adevărată?
Toate viețile sunt adevărate.
Fiecare destin este corect.
Totul ar fi putut fi altceva,
dar ar fi avut exact același înțeles.
Poți să spui că suntem extratereștri.
Ești prea tânăr pentru asta.
Nu poți să fii mort și în același timp să fii aici.
Nu ai cum să nu exiști.
Există viață după moarte?
După moarte?
Cum poți fi așa sigur că exiști?
Tu nu exiști.
Nici eu.
Noi existăm în imaginația unui copil de 9 ani.
Suntem imaginația unui copil de 9 ani,
care s-a confruntat cu o situație imposibilă.
Aleargă!
Nemo!
Aleargă!
Aleargă, Nemo!
Nemo!
Te iubesc.
Nemo!
Tu ești cea pe care o iubesc.
La șah se numește suan.
Când singura mutare viabilă
este să nu muți.
Vino să vezi.
Este același lucru.
Copilul îl destramă.
Nu mai are nevoie de el.
Înainte nu putea să ia o decizie,
pentru că nu știa ce se va întâmpla.
Dar acum că știe ce se va întâmpla,
tot nu poate să ia o decizie.
Mulțumesc.
Asta este cea mai frumoasă zi din viața mea.
Anna.
Anna!
Traducerea și adaptarea: Kprice/Thunder_OC Subtitrări-Noi Team
www.subtitrari-noi.ro